Ян де Верт
Поучителна история за три папагала

Превод от неизвестен език: Димитър Арабаджиев, —

chitanka.info

Едни човек, достоен за похвала,

подбра със вкус три папагала,

три птици със завидна красота,

каквато трудно се намира по света.

Човекът пял се бе отдал

на тези птици

и с много обич бе успял

да ги научи да говорят

един от следните езици:

провансалски, френски и латински.

По този повод

още нещо стори:

преди добре да може

всяка птица да говори,

в устата си ни капка вино той не сложи.

Веднъж по работа, не знам къде,

стопанинът на птиците отиде.

Свещеник в неговия дом дойде —

уж искал птиците да види.

Почтително жената го покапи

и, както се полага, го нахрани.

Той каза: „Жено, нека бог е милостив

и този ден за вас да е щастлив!“

И в тоя миг я сграбчи той без срам.

Какво желаеше свещеникът, не знам.

Едната птица викна: „О, измама!

Аз виждам: прегрешават тия двама.

On fayt tort

nostre signour![1]

Рога му слагат, няма спор!“

Свещеникът я чу и се засмя:

„Навярно, жено, ти разбра сама,

на френски каза тя, че с теб сега

на господаря слагаме рога!“

„Опозорена съм тогава,

ако е жива тя, когато тук

се върне моя мил съпруг.

Ще я убия, друго не остава’“

Жената бързо папагала хвана

и в миг изпълни своята закана.

Тогава втората от трите птици,

като видя разправата жестока,

пророни с мъка най-дълбока:

„Загина нашата сестра, сестрице!

Pour dire la veritate

est mort nostre frate![2]

Жестоко й затвориха устата!“

Свещеникът веднага обясни:

„А тази птица пък те обвини,

че нейната приятелка умряла,

защото да мълчи не съумяла

и истината тук за нас

е казала на глас.“

Жената много не се бави.

И тази птица тя застави

да млъкне, както с първата направи.

Щом третата видя какво се случи,

как господарката й, без замисляне дори,

погуби двете й сестри,

тя — ще не ще — от тази гледка се поучи.

На никого не можеше да се оплаче

и затова изрече тези думи,

които й се сториха най-умни:

„Audi, vide, tace

sit u vis vivere pace!“[3]

Свещеникът отново се засмя

и каза: „Жено, ти я чу сама.

Тя се оказа много предвидлива,

ти би могла да я оставиш жива.“

„Що рече тя?“ — запита го жената.

„Тя каза: за да си спести човек белята,

щом чуе нещо или види го с очи,

за да живее в мир, да си мълчи!“

Добре тогава — съгласи се тя, —

ще се размине тази птица със смъртта.

Съгласен съм и аз, защо да крия?

Да бяха тъй постъпили ония,

които гневната жена уби,

те щяха да са живи може би.

От трите птици, трите хубавици,

които знаеха езици,

най-умна се оказа третата от тях.

Тя знаеше какво е страх,

как трябва да се нагоди

и да помисли хубаво, преди

да каже туй, което е видяла.

Това е баснята за трите папагала.

Във всички времена добре живее

тоз, който да се нагоди умее.

Каквото виждат твоите очи —

езикът трябва да го премълчи!

И всеки трябва много да внимава,

когато свои мисли изразява.

За кой ли път поука ни е дала

и тази случка с трите папагала?

[1] Навреждат на нашия господар! — (ст.фр.) — Б. пр. ↑

[2] Затуй че каза истината, нашата посестрима умря (прованс.) — Б. пр. ↑

[3] Чуеш ли, видиш ли, замълчи си, ако искаш спокойно да живееш (лат.) — Б. пр. ↑

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.